---=== TTBK ===--- www.ASGRD.org
Carl Sagan sa en gang at mennesker er
som sommerfugler som flyr rundt én dag og tror det varer evig.
For 13,8 milliarder år siden
skapte det store smellet stjernene, planetene og galaksene.
Observerbare fakta, rasjonell tenkning,
ren vitenskap.
Fullkomment.
Det store smellet skapte også hjemmet mitt.
New York.
En by full av
mennesker,
drømmer,
savn...
...og kjærlighet.
Valget vi tar.
Veien vi velger.
Jeg trodde det ville ta et helt liv å forstå menneskets hjerte.
Det viste seg bare å ta
en enkelt dag.
SOLA
Pappa?
-Jeg må stikke. -Godta skjebnen din.
Kl. åtte skal jeg til immigrasjonskontoret.
Ikke utsett deg for det. Du må gi deg.
Vi har vært hos advokater. Tasha!
Vi har prøvd lenge nok, Natasha Kingsley.
Vi reiser hjem i morgen.
Dette er hjemmet mitt.
New York er hjemmet mitt.
Jeg må stikke.
Ha det fint på skolen.
-Lester Barnes. -Natasha Kingsley.
Jeg bestilte time for å gjenoppta mine foreldres sak.
Alt er i mappa.
La meg få lese gjennom den.
Ok.
Da setter vi i gang.
Fars navn?
Samuel.
Bror?
Peter.
-Yngre? -Peter er 11.
-Ble han født i USA? -Nei, Jamaica.
-Vi kom da han var fire. -Er noen statsborgere her?
Nei. Jeg har sjekket.
Når skal dere dra?
I morgen.
I morgen?
I morgen.
Ok.
Saken deres ligger ikke lenger under USCIS' jurisdiksjon.
Hva betyr det?
Utsendelsen er endelig.
Beklager.
Er det ingenting du kan gjøre?
Jeg har vært på Jamaica. Det er nydelig der.
Alt er ålreit.
Det går nok bra med dere.
Glem det.
Hei, du. Du drar til Jamaica.
Enkelte her drar til Gaza, Syria og Afghanistan.
Det kommer til å gå bra.
Alle sier at det vil gå bra. Jeg er lut lei av det.
For jeg har vært her i ni år.
Jeg skulle gå sisteåret, ta fordypning i kjemi,
og så på college, men i stedet er jeg her.
Det siste stedet jeg vil være. For dette er hjemmet mitt.
Ok, jeg beklager.
Kanskje noe kan gjøres.
Ta dette. En venn av meg som gir pro bono-bistand.
Jeremy Martinez. Han er advokat.
Ring ham.
Kan jeg møte Mr. Martinez i dag? Jeg heter Natasha Kingsley.
Hva gjelder det?
Familien min blir sendt ut i morgen, og vi trenger hjelp.
-Han har fullt opp i dag... -Hør her.
-Familien min drar i morgen. -Ms. Kingsley...
Kan du hjelpe meg? Vær så snill, jeg ber deg.
Det var drømmen til foreldrene mine å ta oss med hit.
Du kan få 15 minutter klokka 12, i lunsjen hans.
-Men det er alt. -Det er alt jeg trenger. Tusen takk.
Foreldrene mine gikk på college i Montego Bay.
De møttes rent tilfeldig under en tropisk storm.
Han søkte ly i en klesbutikk,
der hun var daglig leder med navneskilt og stram uniform.
Hun trodde aldri hun kunne falle for en romantiker.
Men han strakk seg alltid etter stjernene.
Selv om han måtte kjempe for å nå dem.
VÆR TRO MOT DEG SELV
Deus ex machina.
Teddybjørn, kom igjen.
Daniel, klokka er snart 08.30. Kom og spis.
Hva liker du å gjøre på fritiden?
Jeg er frivillig...
Hold øyekontakt.
Jeg jobber frivillig
på et barnesykehus to ganger i måneden.
Bra.
Hvorfor vil du bli lege?
Jeg vil redde liv og bidra til en bedre verden.
Ikke så fort. Snakk tydelig.
Ok.
Dette er en viktig dag.
Det er billetten til resten av livet ditt.
Jeg vet det, umma.
Du ser ut som enprosenten, lillebror.
-Dartmouth er en veldig god skole. -Veldig god.
Morn.
Kommer du ikke sent på jobb?
Jeg forstår ikke hva du sier.
Du må klippe håret.
Jøye meg, Dartmouth.
Dartmouth.
Lykke til med intervjuet. Nå hviler alt på deg.
Gå til faren din. Ikke kom sent.
En prosent av hva?
Charlie glemte blankettene igjen.
Charlie?
Det går bra. Jeg kan ta dem med til ham og appa.
Etter intervjuet.
-Så rett på skolen. Ingen venner. -Nei da.
Ikke kom sent.
Jeg vet ikke om jeg riffer for mye i denne sangen. Fokuser på "we".
Eller...
Den andre. Med trykk på "we".
Rett etter.
-Du blir den neste store. -Du skal på Dartmouth.
Det spørs hvordan det går i dag.
Det fikser du.
Håper det.
Seriøst?
MTA briljerer som vanlig.
Et tog er forsinket på 68th Street. Vi får snart fortsette.
Kanskje blir dere paniske nå, men ikke bli det.
Jeg skal fortelle dere noe.
En dag jeg fulgte datteren min på skolen, pratet jeg og min venn Levi så lenge...
Neste gang tar vi bussen.
...så vi rakk ikke toget.
Hold kjeft.
Denne morgenen var den 11. september.
Hadde Levi rukket toget, hadde han dratt til Manhattan
på jobb i World Trade Center.
Ikke få panikk selv om du kommer for sent.
Du vet ikke hvorfor. Du er ment å være her nå.
Grand Central Station er neste stopp.
Husk å åpne hjertet for skjebnen.
Litt av en historie.
Jeg tenkte: "Han trenger psykolog."
Jeg har litt tid før jobb, så, vinduene?
Beina er like lange som resten av kroppen.
Fy søren.
Der er framtiden din.
-Han som danser? -Du danser ikke så bra. Han i midten.
Han ser ut som at livet gikk strålende, men ikke nå lenger.
Stakkars fyr.
Der er forbildet ditt.
-Munken? -Ja.
Han virker gladere enn alle andre.
Ja.
Jeg tror det er noe vi ikke har fått med oss.
Hva er det?
Henne.
Det er bare ei søt jente.
Hun er veldig søt, men...
-Ingen gjør sånn. -Hva da?
Ser opp.
Alle ser bare rett fram og har ikke tid til å se opp.
-Fy faen! -Hva? Hvor skal du?
-Jakken hennes. Deus ex machina. -Hva så?
Jeg skrev det i morges. "Gud fra maskinen" på latin.
-Skjønner ikke. -Åpne hjertet ditt.
Hva prater du om? Hvor skal du?
Åpne hjertet for skjebnen.
Unnskyld.
-Jeg finner henne ikke. -Det var ikke ment å skje.
Men du prøvde i alle fall.
-Jeg møter henne igjen. -Tvilsomt. Jeg melder deg etter jobb.
-Ønsk meg lykke til. -Med intervjuet eller jenta?
Meld meg når du har landet igjen.
Neste stopp er East Broadway.
Unnskyld.
-Gikk det bra? -Ja da.
OMKJØRING
Hva faen?
Det gikk bra med ham.
-Beklager. Gikk det bra? -Ja.
Ja. Det var nære på.
Kan jeg hjelpe deg opp?
Takk.
Beklager at jeg rev deg overende.
Kan jeg spørre hva du heter?
Natasha.
Jeg heter Daniel.
Du reddet livet mitt.
Takk.
Vil du sette deg ned?
Jeg pleier ikke å gå i dress. Jeg har et intervju for Dartmouth.
-Ingen skole i dag? -Nei, ingen skole.
Hva har du i notisboka?
Dikt.
Dikt?
Ja, jeg skribler litt for moro skyld. Ingen stor greie.
Hva handler de om? La meg gjette.
Kjærlighet.
-Ikke alle. -Men de fleste?
Ja.
-Jeg tror ikke på kjærligheten. -Den fins, tro det eller ei.
Har du bevis?
Kan tusener av sanger og dikt handle om noe som ikke fins?
-Bare ord på papir. -Hva ville overbevise deg?
Kan det ikke bevises vitenskapelig, fins det ikke.
Alt vi anser som fakta, kan observeres, måles eller gjøres forsøk med.
Kan man ikke gjøre noe av det, er det bare tøys og tull.
Men folk føler jo noe.
Hormoner. De føler hormoner.
Vi kaller det kjærlighet for å ha noe stort å leve for.
Ellers blir livet trivielt.
Bare tilfeldige hendelser du ikke kan styre fram til du dør.
-Deprimerende, ikke sant? -Når du sier det sånn.
Det er det.
Tror du ikke på skjebnen? At noen er ment for hverandre?
Jeg kan få deg til å falle for meg. Rent vitenskapelig.
-Hvordan skulle det gå til? -Gi meg en dag.
En dag.
I dag.
Jeg har ikke en dag.
Har du en time?
En time.
Jeg kommer ikke til å ombestemme meg.
Jeg kommer hjem etter møtet kl. 12.
-Mor er engstelig. Du må pakke. -Advokaten kan hjelpe oss.
Slutt å være så sta, og kom hjem med en gang.
Vi er nødt til å gjøre noe. Dette er vår siste sjanse.
Kom og pakk sakene dine, ellers hiver jeg alt i søpla.
Kan du høre på meg for en gangs skyld?
Hallo? Ja, dette Daniel Bae.
-Mr. Martinez må flytte intervjuet. -Flytte det?
-I morgen kl. åtte. -Ja, det går helt fint.
-Flott. Takk. -Vi ses da.
Ja!
Hei.
-Hva var det for noe? -Bare foreldre som er foreldre.
-Du har løsnet på slipset. -Ja.
Intervjuet ble utsatt til i morgen.
Tilbake til kjærlighet og vitenskap.
I en studie
plasserte forskere par i et laboratorium
og ba dem stille hverandre en rekke intime spørsmål.
Latterlig.
Etter studien
måtte de se hverandre i øynene i fire minutter uten å si et ord.
Skal du få meg til å falle ved å stille de spørsmålene?
-Det er 36 spørsmål. -Så vi gjør det?
Ingen har tid til alt, så jeg velger ti tilfeldige.
Spørsmål nummer én.
Hvilke fem ting må til for å forelske seg?
Dette er helt idiotisk.
Greit.
Felles egeninteresse og sosioøkonomisk kompatibilitet.
Ok.
-Mine ingredienser er vennskap og kjemi. -Selvfølgelig.
Mine siste tre er et moralsk kompass,
felles interesser er et must, og skal vi se...
-X-faktoren. -Hva i all verden er x-faktoren?
Slapp av. Den har vi.
Beklager å måtte si det,
men spørsmålsrunden overbeviser meg ikke, Mr. Plaid Tie.
-Kalte du meg pad thai? -Plaid Tie.
Det er rasistisk og ufølsomt, familien min er fra Korea, ikke Thailand.
Jeg sa ikke det. Ikke vent deg noen unnskyldning.
Jeg venter på noe helt annet.
IMMIGRASJONSADVOKAT
-Hvor skal du? -Jeg sa jo at jeg skulle i et møte.
Vi har fremdeles 27 minutter igjen.
Kommer du, da?
Hvor ser du deg selv om fem år?
-Er det blant spørsmålene? -Mulig jeg improviserer.
-Jeg vil bli dataforsker. -Hva er det?
En forsker som analyserer data.
Vi gjør store mengder informasjon praktisk anvendbar.
Hvordan da?
Som trafikkflyt, firedagersuke for store selskaper,
personlig tid vs. produktivitet.
Sånne ting. Kom.
-Og det brenner du for? -Jeg brenner for å gå på månen.
Men jeg kan ikke leve av lidenskap eller kjærlighet.
Det er et langt liv med noe du ikke bryr deg om.
Det er et langt liv å jakte på drømmer.
Du burde henge med faren min.
-Minner jeg om en 50-årig koreaner? -Uten aksenten.
Er han ikke begeistret for at du driver med poesi?
Nei. Jeg er førstegenerasjon.
Hva så?
Det betyr ikke noe hva jeg vil. Foreldrene mine vil jeg skal bli lege.
Når du er lege og tjener fett,
kan du takke dem for at du ikke ble fattig kunstner.
Ikke lett å være lidenskapelig når man er sulten.
Dit skal jeg.
Tuller du?
Jeg skulle hit på intervju.
Seriøst?
-Ja. Hva skal du her? -Det er privat.
Ok.
Men du må innrømme at det beviser poenget mitt.
Skjebnen fins.
Du mener tilfeldigheter, for de skjer uten noen mening.
Ok.
Jeg venter her og så fullfører vi spørsmålene.
Jeg må dra rett hjem etterpå.
Dette er en viktig dag.
Så jeg tror vi må si adjø.
Får jeg treffe deg igjen?
Du har dårlige odds.
Én til åtte millioner.
Jeg hadde klart å overbevise deg på en dag.
Synd du ikke kunne bevise hypotesen din.
Det var fint å redde livet ditt, Natasha.
Hyggelig å treffe deg, Daniel.
Lykke til med alt.
Jeg håper intervjuet går bra.
Og du finner ut av det.
Takk.
Takk igjen.
Jeg skal bevise hypotesen min!
Kjærligheten fins.
Dette er ikke siste gang jeg ser deg.
Om jeg så må til alle bydelene, skal vi ses igjen.
Du kan ikke hindre det som er ment å skulle skje.
Teorien om multivers ble lansert av Hugh Everett i kvantemekanikk.
Den postulerer at alle versjoner av fortid og framtid eksisterer
i et alternativt univers.
Så for hvert valg du tar,
fins det et uendelig antall universer der du valgte noe annet.
Slik kan vi leve flere liv.
Jeg vet ikke helt hvilket univers jeg lever i nå.
Jeremy Martinez' advokatkontor.
Flott. Takk skal du ha.
-Hei. -Jeg heter Natasha Kingsley.
Jeg skulle til å ringe deg. Jeg har dårlige nyheter.
Mr. Martinez ble påkjørt da han syklet på jobb i dag.
Han slapp unna med noen blåmerker.
Han kommer 16.30. Kan du komme igjen da?
Klart det. Jeg skulle egentlig hjelpe moren min, men jeg kommer.
-Kan du fylle ut disse? -Jeg har saksmappene.
-Sett deg der borte. -Ok.
Er du straffedømt?
Kom hit!
NEI
Vil du sverge troskap til Amerikas forente stater?
Jeg sverger troskap til flagget til Amerikas forente stater
og til republikken...
Har du deltatt i antistatlig virksomhet?
Beskytt barn, ikke våpen!
Hva betyr USA for deg?
Vift på håret.
Vi har hatt mange slike saker. Jeg tror at Mr. Martinez kan få din gjenåpnet.
-Seriøst? -Jeg kan ikke love noe. Især nå.
Vær her kl. 16.30. Punktlig.
Mamma, kommer etter advokatmøtet 16.30. Ser lovende ut!
Hei, Tash.
Hei. Har vi kjælenavn nå?
Ja. Hvordan gikk det?
Må tilbake 16.30.
Da har du fire timer til å være sammen med meg...
Jeg burde nok dra hjem.
Hvor lang tid tar det?
Førtifem-femti minutter?
En vei?
Ja.
Det er to timer. Bare for å dra hjem og snu?
Godt poeng.
Så?
Jeg må nordover i byen en tur. Foreldrene mine.
-Foreldrene dine? -Jeg må levere noe. Ingen stor greie.
Vil du bli med?
-Beklager. -Hva da?
-At vår første date er så usexy. -Er dette en date?
Ja visst. Vent og se.
Skulle tappet selvtilliten din på flaske, solgt den og blitt rik.
-Jeg er ikke så selvsikker. -Ok.
Her er det.
Er dette familiens butikk?
Familien din,
sørkoreanske innvandrere, har en hårpleiebutikk for svarte?
Min sørkoreanske innvandrerfamilie eier en hårpleiebutikk for svarte.
-Lidenskapsprosjekt? -Det virker tilfeldig, men er ikke det.
På 60-tallet var parykker av sørkoreansk hår svært populære.
Så forbød myndighetene eksport av hår.
Da ble det vanskelig for alle andre enn koreanere å lage parykker.
Så forbød USA parykker lagd av kinesisk hår.
Det ga koreanerne full kontroll over parykkbransjen,
som utviklet seg til den svarte hårpleiebransjen.
Som sørkoreanere kontrollerer 60-80 prosent av.
Første rad er sjampo, balsam, hårfarge og mye rart jeg ikke vet hva er.
Tredje rad er hårforlengelser, parykker...
Jøss.
Svær butikk.
-Ville du ha noe? -Jeg har nok gelé, takk.
Nei. Jeg mente ikke et produkt.
Pappa har et kjøleskap med brus...
Skjønner.
Takk. Jeg tar gjerne en brus.
Rosa?
Hvorfor ikke?
-Virker ikke som din stil. -Man vet aldri hva som kan funke.
Du blir kjempefin med en svær, rosa afro.
Ikke hele greia, bare tuppene.
Kult.
Håret ditt ser mykt ut. Tror du det tåler fargen?
Det er du som er ekspert på svart hår.
-Kjenn på det og si hva du tror. -Sikker?
Det er et engangstilbud.
Hva foregår her?
Min storebror, Charlie.
-Min venn, Natasha. -Venn?
-Jeg trodde du tok en nasker. -Hva sa du?
Vi har mange sånne her. Det forstår sikkert du.
-Hva er problemet ditt? -Hva?
Hva?
-Tøffingen i dress. -Ikke rør meg.
Vi går.
Gå.
Appa.
Hva gjør du?
Pengepungen.
-Hva er dette? -Charlie glemte å ta den med.
Skal jeg oversette for vennen din?
Hei, Mr...
-Bae. -Mr. Bae. Jeg heter Natasha.
Du er Daniels venn.
-Vil du ha noe før dere drar? -Gratis?
Ikke denne raden. Bli med meg.
Antipermanent. Gjør håret mindre.
Takk, Mr. Bae, men jeg liker det stort.
Da bør du finne deg et mannfolk, for lille Danny...
Pikken min er en tomme, det dobbelte av din.
Jeg må gå.
Kutt ut.
Det kunne ikke ha gått verre.
For en kombo.
Kanskje jeg burde ha takket ja så han hadde likt meg bedre.
Bra du syns det er morsomt.
Tragedie er morsomt.
Iblant må man le for ikke å gråte.
Er vi i en tragedie?
Sånn er livet.
Alle dør jo til slutt.
Du.
Beklager.
Daniel.
Du er ikke faren din.
Og du er garantert ikke broren din.
De burde ikke bli sure på deg på grunn av meg.
De burde bli sure fordi du stjal familiens pene trekk.
Takk.
Jeg har fremdeles tre timer.
-Hvor skal vi dra? -Til et av mine favorittsteder.
Fotball.
Alt jeg hører, er ballen som spretter.
Men ballen skal jo liksom holdes på bakken i fotball.
Med mindre du sparker den.
Takk for at du tok meg hit.
Du føler deg kjempeliten og viktig på en og samme tid.
Brenner du for det, burde du bli astronom.
Ikke egentlig.
Du elsker det.
Universet er i stadig forandring.
Stjerner, planeter og tilmed galakser er alltid i bevegelse.
De dras hit og dit.
Av den kraftige, konstante tyngdekraften.
Iblant kolliderer de også.
Kanskje vekker dette uro, men kollisjoner kan være gunstige...
...og iblant vakre.
Neste spørsmål.
Ok.
Perfekt timing.
-Hvor skal vi? -Noraebang.
-Inn her? -Koreansk karaoke.
Nei, det blir jeg ikke med på.
Du vet,
i noraebang velger du ikke sang, sangen velger deg.
Der har vi den overdramatiske dikteren igjen.
-Bra du merker det. -Ja.
Vet du hva jeg har merket meg?
At nesten alle dikt handler om tre ting.
Kjærlighet, sex og stjernene.
Stjerner er viktige.
-Lærte vi ikke det i planetariet? -Jo visst.
Hvorfor er det ikke flere dikt om sola? Sola er også ei stjerne.
At det er den viktigste stjerna, gjør den ikke poetisk.
Sola er ei gavmild stjerne.
Den gir noe.
Den er vårt største symbol på håp.
Det er verdt å skrive om.
Ja vel.
Fra nå av skal jeg bare skrive dikt om sola.
Takk.
Og sex.
Må være klar i fall sangen krever det.
God morgen, alle sammen.
Stjerneeksplosjonen. Skjematisk framstilling.
I dag er ingen tilfeldighet.
Den førte meg til deg.
INNVANDRINGSADVOKAT
-Jeg må gå. -Hva er det?
Drømmene ødelegger livet mitt. Jeg kan ikke.
Natasha!
Hva er det?
Natasha!
Natasha! Vent, da!
Natasha!
Hva skjedde?
Prat med meg.
Hva er det du er så redd for?
Å komme sent til avtalen.
Eller er du redd for dette?
Jeg vet at dette er ekte, og at du også føler det.
Jeg vet at du tror det var skjebnen som førte oss sammen,
men det går ikke an, for vi får neppe se hverandre igjen.
Hvorfor ikke?
Fordi jeg ikke ble født her.
Fordi familien min blir sendt ut i morgen.
-Drar du i morgen? -Ja. For godt.
-Du gjør det bare verre. -Det må jo være noe vi kan gjøre.
Jeg er her.
Jeg er ingen drøm.
Jeg er her.
Bli.
Takk for at du reddet livet mitt.
-Nei. La meg være. -Jeg har ikke nummeret ditt engang!
-Hei. -Perfekt timing, miss Kingsley.
Følg meg.
Han er litt mørbanket, men svært engasjert i sakene sine.
Ja?
-Mr. Martinez, dette er Natasha Kingsley. -Takk.
-Hyggelig å treffe deg. -I like måte.
-Takk for at du klemte meg inn. -Alt i orden. Sett deg.
Jeg hadde muligheten til å lese mappa di.
Jeg vil gå til dommeren som fattet utsendelsesvedtaket.
Vi studerte sammen. Han er en bra kar.
Kan han stoppe utsendelsen?
Kanskje lar han meg begjære gjenåpning.
Så kan vi omgjøre den frivillige utreisen.
Da slipper dere å dra i morgen.
Jeg burde ha svaret fra dommeren i morgen.
Så burde vi treffes igjen. Passer kl. ti for deg?
Ok. Og så?
Jeg ber om ny behandling og søker om permanent oppholdstillatelse.
Ok? Hvordan høres det ut?
Som at noen endelig bryr seg.
Du kom tidlig. Er du ferdig med intervjuet alt?
Hva skjedde? Du kan fortelle meg alt.
Er du trist?
Hold kjeft, Charlie.
Hvordan gikk intervjuet, dr. Bae?
Har vi endelig en lege i familien? En å være stolt av?
Skal du ikke fortelle meg noe?
Nei, hyung , det skal jeg ikke.
Jeg sa du ikke skulle kalle meg det.
Det er sant. Kanskje skjønner de at du er koreansk.
Har den svarte jenta gitt deg større baller, nå?
Du er ei lita pingle som gjør som mamma og pappa sier.
Det er det du er.
Jeg beklager.
Beklager at ikke alle kan være like tøff og vågal som deg.
Bor hjemme, spiser maten deres og knuser mammas hjerte.
Faen ta deg! Tror du at du er bedre enn meg?
-La meg spørre... -Jeg puler henne med afro og alt.
Hva skjer her?
Slår du lillebroren din?
Du som er eldst.
Hvorfor skylder du alltid på meg?
Få deg is på leppa.
Doktor Bae.
-Doktor Bae. -Doktor Bae.
-Går det bra? -Ja.
Glem Charlie. Det eneste som betyr noe, er intervjuet.
Du får studieplass, blir lege og lykkes.
Hva om jeg ikke ønsker det samme som dere?
Det handler om familienavnet.
-Om æren for oss alle. -Hva med hva jeg vil?
I Amerika handler alt om "jeg". Ikke kast bort framtiden din.
Drar du ikke på college, får du klare deg selv!
"Ja, appa. "
Daniel!
Da mor, Min Soo, falt for far, Dae Hyun,
visste hun ikke at det ville føre dem fra Sør-Korea til USA.
Da de fant ut at de skulle ha barn, sleit de med å velge navn.
For i USA kalles nemlig slektsnavnet etternavn.
Far sa det viser at de mener individet er viktigere enn familien.
Men i Korea kom slektsnavnet først
og fortalte hele slektas historie.
Broren min fikk et amerikansk navn, et koreansk egennavn og slektsnavnet.
Charles Jae Won Bae.
Et par år senere kom jeg og fikk navnet Daniel Jae Hoe Bae.
De valgte til slutt både amerikansk og koreansk.
Da ville vi vite hvor vi kom fra og hvor vi skulle hen.
Takk.
-Ha det. -Ha det.
-Så fin du er! -Takk. Gutten din er ikke her.
Jeg vet det. Jeg må ha nummeret hans.
Nummeret hans?
-Fra meg? -Det var det jeg sa.
Dannys? Fra meg?
Skal du gi meg det eller ikke?
Har du fetisj for asiater?
Jeg har noe veldig viktig å fortelle ham.
Så du liker ham?
Ja, det gjør jeg.
Her.
Takk.
Ja da, ingen årsak.
Flott.
Du.
Ikke knus hjertet hans.
Hallo?
Hei.
Natasha?
Hei.
-Hvordan fikk du... -Broren din ga meg nummeret.
-Ga broren min deg det? -Jeg har det, og det er meg.
Jeg har gode nyheter. Kan du møte meg?
Ja. Nei, jo. Hvor er du?
-Lynrunde. -Ok.
Hva er det kjæreste minnet ditt?
Da vi kom hit, tok pappa oss med for å se fyrverkeriet på Coney Island.
Vi spiste fritert deig og tok alle karusellene.
Det var helt magisk. Er det teit?
-Han var annerledes da. -Faren din?
Han er årsaken til at vi er her, men det er ikke hans feil.
Det er ikke hans feil at politiet gjør tilfeldige razziaer.
Han jobbet på kjøkkenet den dagen.
Ni år her, og så...
Så leit.
Det er komplisert på alle måter.
Jeg elsker denne byen.
Ved morgengry er dagen fin og ny.
God morgen.
Fin måte å våkne på.
Takk.
Luggen min er bare kaos.
Flere spørsmål?
Kyss meg?
Hva er klokka?
Du må ikke gå glipp av intervjuet.
-Oi! Den er 07.15. -Vi må dra.
Kom igjen.
Tid for intervju. Kom igjen.
-Fikk du med deg alt? -Ja. Vær forsiktig.
Hva er det?
Vet ikke.
Du går inn dit og gjør et superbra intervju.
Jeg venter på deg her til jeg har avtalen min.
Du er klar.
MAMMA 15 UBESVARTE ANROP
Går det bra?
-Tenk om jeg må dra? -Nei da.
-Hvordan vet du det? -Jeg vet det.
Universet vil at vi skal være sammen. Du skal ikke dra.
Det er jo det dette er.
Til og med jakken din, deus ex machina.
Det er skjebnen, så du har ingenting å frykte.
Ok.
Kom igjen, ellers kommer du for sent.
-Jeg vil ikke gå. -Gå!
-Lover du å vente her? -Ja da.
Vi fullfører spørsmålene etterpå.
-Gå på intervjuet. -Nå går jeg.
Hei, mamma!
Nei... Jeg beklager virkelig.
Jeg burde ha ringt. Jeg har det bra.
Jeg gikk ut derfra i 1992. Er du fra Queens?
-Jepp. -Samme her.
-Heter moren din Min Soo? -Ja.
-Hun er pen. -Takk.
Fotballag.
Spiss.
Du er rask, da?
-Nestleder i Asiatiske kulturforening. -Ja.
Svært dyktig på kundeservice. Hva er det?
Faren min eier en hårpleiebutikk for svarte.
Jeg jobber der på deltid.
Gjort noe samfunnsnyttig?
Jeg hjelper til på barnesykehuset i Bronx to ganger i måneden.
Det er givende. Vi skriver dikt sammen så pasientene får noe annet å tenke på.
-Liker du å skrive? -Ja. Som hobby.
Jeg syns leger burde være allsidige,
men det er sjelden kost.
Når visste du at du ville bli lege?
Aldri. Er det et greit svar?
-Antar det. Hvis det er ærlig. -Det er det.
Greit. Hvis du sier det, så.
Foreldrene mine vil at jeg skal bli lege.
Jeg har aldri hatt lyst til det.
Jeg vil bli dikter.
Hvorfor vil du gå på Dartmouth?
Foreldrene mine er innvandrere.
De vil bare gi meg og broren min et bedre liv.
Det er alt de ønsker seg.
Hva med hva du har lyst til? Har ikke det noe å si?
Jeg vet ikke.
Vi har fremdeles en mulighet. Hør på meg for en gangs skyld.
Jeg har en møteavtale. Gi meg en time.
-Miss Kingsley, du er tidlig ute. -Er han der?
-Hjemme om en time. -Du har ikke avtale før kl. ti.
-Du kan ikke gå inn. -Vi sitter i møte.
-Tash? -Daniel?
Skjebnen.
Hva foregår her?
Dette... Unnskyld, jeg mente ikke å forstyrre.
Vi var ferdig.
Nei. Vi var så vidt begynt.
Hvordan gikk det med dommeren?
Du vil neppe prate om det foran Mr. Bae.
Du kan si alt foran ham. Får familien min bli?
Nei, beklager.
Er jeg nødt til å reise ut i dag?
Hadde jeg kunnet gjøre noe, hadde jeg gjort det.
Du sa du kunne ordne det.
-Jeg lovte å prøve, og det gjorde jeg. -Løftene dine er null verdt!
Med dagens politiske situasjon og stadige endringer...
-Jeg gjorde alt jeg kunne. -Dette er helt vilt!
-Jeg beklager. -Du sa at det ikke ville skje!
-Du lovte det. -Jeg beklager. Natasha!
Intervjuet er ikke over.
Hun har få timer igjen. Jeg kaster ikke bort mer tid.
-Vil du ikke ha anbefalingen? -Ikke mer enn jenta.
Natasha!
Kom igjen, da.
-Vent. -Jeg kan ikke. Jeg må dra hjem.
Jeg må pakke. Jeg har masse å gjøre.
-Jeg kan hjelpe til. -Foreldrene mine er der.
-Gå på intervjuet. -Det er ikke viktig.
-Ikke så viktig som du. -Du møtte meg i går!
-Bare glem det. -Jeg vil ikke glemme det.
-Men det burde du! -Jeg gjør ikke det.
Vi skal ikke late som at dette ikke er verdens undergang, for det er det.
Ok? Men jeg blir med deg hjem.
Jeg vil se hvor du spiser, hvor du sover og hvor du bor.
Skulle gjerne gjort det før, men bedre nå enn aldri. Greit?
Jeg vil ikke dra herfra.
Jeg vil ikke dra.
Jeg vil ikke...
Det går bra.
Jeg ser ut som en uteligger.
Du trenger ikke være nervøs.
Jeg skal møte foreldrene dine.
Det positive er at du kan drite deg ut så mye du vil.
Du treffer dem aldri igjen.
Gi meg den.
Natasha!
Slå av musikken.
-Vi visste ikke når du kom. -Mamma, dette er Daniel.
Beklager å møte deg under slike omstendigheter.
-Unnskyld at jeg var ute. -Var det pga. ham?
-Det er min feil. -Ti stille.
Vi var oppe i hele natt fordi vi var redde for deg.
-Så kommer du med en fremmed. -Han er gjesten min.
Din...
Når du har ditt eget hjem, kan du ha gjester.
Dette er mitt hjem.
På hvilken måte?
Et hjem er noe man kjemper for. Du vil jo ikke bli her.
Det er ikke så enkelt.
Hva er det?
Jeg ville gi dere mye mer enn dette.
Jeg er glad i deg.
Men vi drar.
Ok.
-Tusen takk. -Her er kofferten.
Jeg vet ikke hvordan jeg skal si adjø.
Ikke gjør det, da.
Vi har fremdeles en test igjen.
Blikket.
Fire minutter. Ingen prating.
Klar?
Jeg vet ikke om vi skal holde hverandre i hendene.
Men blås i det.
Alt i orden.
Jeg er her.
Carl Sagan sa en gang at mennesker er
som sommerfugler som flyr rundt én dag og tror det varer evig.
Måtte hver dag være i dag.
Sammenlignet med universets levetid
begynner og ender våre liv på én dag.
Slik har jeg etter hvert forstått det.
Stjernene er ikke bare gasskuler som brenner milliarder av mil herfra.
De er også en påminnelse om den korte tiden vi har på kloden.
I starten holdt Daniel og jeg kontakten.
Men tid og avstand er hjertets naturlige fiender.
Måtte hver dag være i dag.
Alle vi møter...
...alle vi elsker...
...hvordan vi havnet her...
...veien vi tar...
...og hvem vi velger å huske.
De tar alle del i historien vår.
Men vi kan ikke tillate at historien blir skrevet for oss.
For vi har ikke en evighet.
Iblant...
...har vi bare én enkelt dag.
Jeg heter Daniel.
Du reddet livet mitt.
Takk.
Jeg elsker deg, Daniel Bae.
Da virket visst eksperimentet.
FEM ÅR SENERE
-Beklager at jeg er sen. -Nei da. Takk for at du kom.
Du kom tilbake til New York.
Det var ikke lett, som du vet.
Jeg fikk endelig innvilget studentvisum.
-Hva studerer du? -Astronomi.
Jeg flyr til San Francisco i morgen for å ta doktorgraden på Berkeley.
Takk. Dr. Natasha Kingsley, ikke småtterier.
Takk. Men jeg må spørre deg om noe.
Ja visst.
Den dagen vi måtte reise ut, var en gutt, Daniel Bae,
hos deg for et intervju for Dartmouth.
Ok.
Jeg har ikke klart å finne ham.
Han er ikke på nettet lenger. Han er forsvunnet helt.
Jeg lurte på om du var i stand til å kontakte ham.
Nei. Jeg har ikke sett ham siden han løp ut av kontoret.
Beklager.
Vet du hvorfor jeg husker den dagen?
Jeg hadde tusen ting å gjøre, og jeg hadde hatt en ulykke.
Jeg prøvde å slippe å bli kjørt på sykehus.
Men jeg er glad jeg ble det.
Hvorfor?
Fordi...
...legen min ble kona mi.
Ja!
Herregud.
Ja, ikke sant?
Iblant kan man ikke styre alt.
Jeg vet ikke.
Å være åpen for skjebnen er kanskje et valg.
Kanskje det.
-Lykke til med alt. -Takk.
Takk for meg. Vi har mer å by på, så bare sitt i ro.
Dette er et dikt jeg har skrevet om sola.
Natasha.
Jøss.
Hvordan?
Jeg liker brillene dine.
Jeg liker håret.
Jeg drar i morgen.
Jeg trenger bare en dag.
Vel, jeg har ikke en dag.
Gi meg en time.
Tekst: Håkon Wikeland